Вітаю!
- Ти можеш сісти з нами. - Гаразд.
Вона завжди така відлюдькувата.
- Помер твій дідусь. - Він помер 20 років тому.
Так, але насправді він помер сьогодні.
- Що ти цим хочеш сказати? - А що тобі не зрозуміло?
Він помер сьогодні. Скінчилося його життя.
Чому ти тоді сказала мені, що він помер?
А бабуся жива?
ДІМ
- Мамо, а де подарунок? - Який що подарунок?
Я йду на свято до Єспера.
Просто знайди щось, що тобі вже не потрібне, а я обгорну.
Що?
Коли ми втрачаємо близьку людину...
...допоможи здобути розраду від Тебе і розділити її з іншими.
Ми дякуємо Тобі за те, що Ти дав нам через Інгве Люнда.
Дай нашим серцям мудрості зрозуміти, наскільки коротке наше життя.
І сприймати кожен новий день як дар.
Допоможи нам у скорботі й навчи жити заради життя усі дні, що нам залишилися.
Дякую тобі за життя вічне...
...яке осяває світлом і радістю наші дні й роки тут, на землі.
Навчи нас не впадати в гріх і жити у злагоді з Твоєю святою волею.
І коли світло вічне впаде на могили земні...
- Привіт! - Вітаю!
- Ти прийшов на свято до Єспера? - Так.
От бідося, свято було вчора.
Ясно.
Ми якраз збираємося пообідати. Можеш приєднатися до нас, якщо хочеш.
Ні, у мене ще є інші до біса важливі справи.
Ясно.
- До побачення! - До побачення!
Добре, що ти приїхав.
Вибачте, що не заходив. Просто я не знав, чи буде це прийнятно...
Не вигадуй, ми завжди раді бачити тебе.
- Вітаю! - Вітаю!
- Як ти, тримаєшся? - Так, дякую. Усе добре.
- А в тебе все добре? - Так, дякую.
Церемонія була чудова. Панотець такий молодець.
Так, можливо.
- Мені було трохи важко зосередитися. - Так, це зрозуміло.
Мені завжди важко зосередитися, коли хтось читає вголос.
Я б послухала аудіокниги, але тоді мої думки ідуть кудись геть.
Перепрошую, я маю налити ще кави.
- Привіт! Не вірю, що ми зустрілися. Хенрік. - Привіт! Лу.
- Ви з Інгве були близькі? - Десь так метрів десять.
Вибачте, я не знав, що воно полетить так далеко...
...і не знав, що ви тут стоїте.
Усе нормально, ніхто не травмувався. Просто треба налити ще кави.
- Тобі налити теж? - Звичайно.
- Яку ти п'єш каву? - Га?
- Що тобі покласти в каву? - Га?
Що з подарунком? Він розбився?
Ні, усе гаразд. Все одно він уже не те щоб і потрібен.
- Чому? - У вас тут свято?
Цікаво, що ти запитав. Ну, можна сказати, що так.
- Тоді це вам. - Ой! Дякую. Справді?
Мені відкрити його зараз?
Подивимось.
- Але ж це моє! - А що це таке?
Не знаю, але з цією штукою дуже добре кидатися шишками.
Можу собі уявити.
- Хочете покажу як? - Так, прошу.
Ходімо до дерева, знайдімо кілька шишок.
Взагалі-то, зараз не зовсім слушний час. А якщо ми зробимо це на тому тижні?
- Я маю йти в ту довбану школу. - В ту довбану школу?
- Але ж це не на увесь день? - Ні.
- Сподіваюся, я не завадив вашій розмові. - Зовсім ні. Можеш привітатися.
- Привіт, я Хенрік. - Том Кнутссон.
Чуєш... Хто це там?
Лу?
Доброго дня!
Ти навіть на ніч не залишишся?
Я не можу.
Але ж ти так здалеку приїхала і усього лиш на якусь годинку.
Подумай, ти ж уже приїхала.
Мама дуже розлютиться, якщо дізнається, що я була тут.
- Так вона і не дізнається. - Вона помітить, якщо я не повернуся додому ввечері.
- Ти досі живеш у матері вдома? - Так.
- Скажеш, що залишилася в подруги. - Ні, вона не повірить.
Ну вона й тиран. Ти можеш робити те, що тобі хочеться.
- Вона не тиран. - Ти впевнена в цьому?
Ти можеш робити те, що тобі хочеться?
Вибач. Просто я б хотіла краще роззнайомитися з тобою...
...тепер, коли ти вже доросла.
Ти будеш розчарована. Люди мене не люблять.
Дурниці ти говориш!
Ну, якщо ти передумаєш... або тобі буде потрібен інший дім...
...то ласкаво просимо до нас. Коли захочеш.
У будь-якому разі я тобі дуже вдячна за те, що ти приїхала сьогодні.
Я думаю на деякий час поїхати пожити в бабусі.
На роботі мені дозволили.
- Ти нікуди не поїдеш. - Я поїду в будь-якому разі.
Чорта з два!
- Ти - тиран. - Тиран?
Тоді їдь!
Але не дивуйся, коли вона почне називати тебе недорозвиненою.
Саме такою вона тебе вважає.
Мені також не дуже подобалося в школі.
- Якій твій улюблений урок? - Немає такого.
Але ж точно є такий, що веселіший за решту?
Ну, не знаю.
- Який предмет тобі найкраще дається? - Жоден.
Але ж є щось поза школою, що ти вмієш робити добре?
- Не думаю, що я бодай щось вмію робити добре. - Я в це не вірю.
Просто ти ще не знайшов те, що б ти зміг зробити добре.
Томе, гальмонутий, що це ти робиш? Обіймаєшся з деревом чи що?
Так, він буде трахатися з деревом. У них, на півночі, так прийнято.
- Хто це був? - Придурки з мого класу.
- Вони завжди такі? - Іноді. Але мені те байдуже.
Не дивно, що тобі не подобається в школі.
Будь ласка, звари нам кави?
- Привіт! Очам своїм не вірю! - Привіт!
- Що це було? - Це Том. Ходімо подивишся, що я утнула.
Я прибралася в Інгве в студії.
- Тут може бути твоє робоче місце. - Дякую.
- Ходімо вип'ємо кави. - Я не п'ю кави.
Ну, тоді ти можеш скласти нам компанію.
Нагадай мені потім, аби я показала тобі, як варити каву.
Це моя онучка Лу. А це Том.
- Вітаю! Том Кнутссон. - Лу Війкмарк.
Сідайте.
- Добре доїхала? - Так.
- Можна помінятися з тобою місцями? - Звичайно.
Що ми робитимемо ввечері?
Підемо кудись повечеряти й відсвяткуємо приїзд Лу?
- Добре. Тільки спочатку мені треба подзвонити додому. - Ясна річ.
- Хто це? - Том.
Привіт! Це я. Можна я сьогодні повечеряю у друга?
Добре, па-па! Усе гаразд.
Чудово! Хочемо підемо до готелю? Здається, сьогодні там грає Хенрік.
- О котрій ми виходимо? - Не має значення. Коли зголодніємо.
Тебе треба трохи причепурити... раз уже ми йдемо до готелю.
Можливо, я підберу тобі щось із одежі Інгве.
Не годиться. Спробуємо натомість підібрати щось із мого одягу.
- Готова йти? - Так.
Хіба він не красунчик?
Звідки в тебе вуса?
- Бажаєте почати з напоїв? - Кави?
Ні... Думаю, я почну з Кампарі сода. Дякую!
- Мені те ж саме. - Просто води.
Можна помінятися з тобою місцями?
- Чому ти постійно міняєшся місцями зі мною? - Просто так.
- Вітаю! Радий бачити вас тут. - Вітаю! Ми сподівалися, що ти сьогодні гратимеш.
Пам'ятаєш Тома?
Так, звичайно. Привіт, красунчику.
- І мою онуку Лу. - Привіт! Вирішила залишитися?
- Ні, я їздила додому, але повернулася. - Класно.
- Ти сюди надовго? - Ще достеменно не знаю.
Ну, на кілька днів чи трохи надовше?
- Думаю, трохи надовше. - Класно.
Дякую.
Будьмо!
- Що ви п'єте? - Кампарі сода.
- Усе гаразд? - Так, звичайно...
Я думаю зайти до вас у гості... На днях.
- Можливо, завтра зранку? - Добре.
У тебе вдома є хтось, з ким ти зазвичай розмовляєш?
Про що?
Мені просто цікаво, чи ти зустрічаєшся ти з кимось.
- З кимось, з ким ти можеш поговорити. - Ні.
Якщо колись тобі захочеться поговорити, я буду рада вислухати.
Гаразд.
- Доброго ранку! - Доброго ранку! - Добре спалося? - Ні.
Чому ми всі ці роки не бачилися?
Тому що твоя мати була проти.
Так, я розумію це. Але чому?
Ну... Ми з Інгве сумнівалися, чи вона здатна як слід піклуватися про тебе.
Тому ми запропонували їй допомогу.
Проте вона настільки образилась, що поїхала від нас й заборонила бачитися з тобою.
Можливо, нам слід було все ж таки зробити це. Не знаю...
Як би там не було, я дуже щаслива, що ти зараз тут.
О! У нас гості.
- Доброго ранку! - Доброго ранку! У тебе все гаразд?
Так.
- Їсти будеш? - Я поїв. Лише кави.
У заварнику свіжозварена кава.
- Привіт! - Привіт!
Ну... Чим би ти хотів зайнятися сьогодні?
Не знаю, але ви маєте спершу подзвонити до школи.
Ясна річ.
- У тебе є на сьогодні якісь плани? - Я думала попрацювати, якщо ти не проти.
Звичайно, не проти. Тут ти вільна робити те, що тобі хочеться.
- Ти ходиш до школи "Транбака", правильно? - Правильно.
Доброго дня! Це бабуся Тома Кнутссона.
Том сьогодні хворіє.
Йому видалили гланди, його не буде кілька днів.
Добре. Дякую. До побачення!
Навіщо ти це зробила?
Школа погано впливає на його самоповагу.
- Але ж... - Маленька брехня великої шкоди не зробить.
Насправді це ж суща дрібниця, хіба ні?
Ой! Ще гості!
- Доброго ранку! - Доброго ранку!
- Сподіваюся, я не занадто рано? - Зовсім ні. Добре, що зайшов. Ми на кухні.
- Хочеш чашку кави чи щось поїсти? - Дякую, нічого.
- Доброго ранку! - Доброго ранку!
- Привіт! - Бачу, ти поголився.
- Що? - Ти зголив вуса.
- То були фальшиві вуса. - Ти - фальшиві вуса.
Музику з якої країни ти хочеш почути?
- Це було чудово! Хіба це не було чудово? - Еге ж.
- Ти вмієш на чомусь грати? - Ні.
Можливо, це справа для тебе? Музикування?
- Я не знаю, як грати. - Треба займатися.
Ніхто не зможе просто сісти та заграти.
- У тебе гарне почуття ритму? - Не знаю.
У музиці це єдине, що насправді має значення.
- А як про це дізнатися? - Іди сюди.
- Натискатимеш клавішу в ритм мелодії, яку я гратиму. - Гаразд.
- Позаймаємося пізніше. - До біса!
- Над чим працюєш? - Над оптимізацією.
- І що ти оптимізуєш? - Транспортний рух на міських дорогах.
- Круто! - Лу захистила дисертацію. У неї тепер докторський ступінь.
- Справді? І скільки ж тобі років? - 27.
Блін, поруч із тобою я виглядаю невдахою.
- Ти часто тут бувала? - За останні 20 років жодного разу.
Я б хотів як-небудь провести для тебе невеличку екскурсію.
- Тут дійсно багато на що варто подивитися. - Навряд чи це мені потрібно.
Ти завтра така практична. Хіба не чудово було б трохи походити, оглянути тут усе?
- Та нічого, усе нормально. - Я згодна.
Не знаю, яку зачіску мені зробити? А ви як будете підстригатися?
Я просто помию волосся та висушу його.
- Так ви не будете підстригатися? - Ні, але ти можеш підстригтися, якщо схочеш.
У такому разі і я не буду.
Навіщо їхати в перукарню аби всього лиш помити та висушити волосся?
На мою думку, набагато краще, коли вони це роблять. Я їжджу туди раз на тиждень.
Крім того, класно, що там є з ким потеревенити.
- Це не дуже добре... - Я була дуже розчарована.
Я розумію чому. Жодних плюсів? Симпатичні офіціанти?
А майонез у них смачний.
Бляха! Подивись, які в неї цицьки.
Ось які вони були - і ось які вони зараз.
- Усе готово. - Пречудово, як і завжди.
- Хто наступний? - Я.
Мені просто помити й висушити.
Ясно, тоді сідай.
- Про що ви говорили? - Про все і ні про що.
Думаєш, люди мене не люблять тому, що в мене це погано виходить?
Якщо ти не подобаєшся комусь через те, що ти не вмієш говорити ні про що...
...та особа не варта твоєї уваги.
Тих, хто говорить ні про що, не люблять.
А хіба не цим ти тільки-но займалася?
Не зовсім, ми просто трохи повеселилися.
Взагалі-то, у кого й справді рот не закривався, так це у вас обох тут.
Це не зовсім одне й те саме.
Я розумію, що тобі важко пристосуватись до нового оточення...
...але ти не можеш стати такою, якою ти не є.
Не варто бути в колі тих, кому ти не подобаєшся такою, якою ти є.
Ось так просто.
- У вас є собака? - Ні, а в тебе? - Ні. Але в бабусі...
І для блага власних же дітей... нехай в тебе буде не одна дитина.
Єдиній дитині... завжди буде важко налагодити спілкування.
Навряд чи в мене будуть діти.
Чому ти так кажеш? Чому ти проти?
Я просто не можу уявити себе в колі власної родини.
Звідки в тебе такі думки?
- Я почуватимуся не в своїй тарілці. - Не в своїй тарілці?
- А хіба самотньою бути веселіше? - Ні.
- Тоді коли почуваєшся як у своїй тарілці? - Коли я працюю.
У тебе повинно бути життя й поза роботою.
- Ось так. - Дякую.
Це, певно, чудово, що ви настільки близькі з бабусею.
З моїми дідусями й бабусями ми майже не бачилися.
Насправді я не настільки добре її знаю.
Ну, тоді класно, що ти зараз краще роззнайомишся з нею.
- Як вона дає собі раду? - Не знаю.
Вона виглядає щасливою, але я думаю, що насправді це не так.
Ще не так багато часу минуло від смерті Інгве.
Я приходжу сюди доволі часто, але вперше я приводжу сюди когось.
Нічого, це ненадовго.
- Певно, вода крижана. - Так, але то нічого.
Вони йдуть купатися щоранку о дев'ятій годині. Цілий рік.
І саме на це ми прийшли подивитися?
Чому це так тебе захоплює?
Тому, що вони підхоплять запалення легенів, чи тому, що вони голі в публічному місці?
Що... Ні... Я ніколи не зосереджувався на тому, що вони голі.
Я думаю, що це круто: вони ходять купатися щоранку і так цілий рік.
Не знаю, наскільки це звично, проте принаймні це досить унікально.
Ти не згодна?
- Вам долити? - Так, дякую.
- Дати тобі економічний блок? - Давайте.
- Тобі цікава економіка? - Не те, щоб дуже.
- Привіт! - Привіт!
Де ви були?
Ходили дивитися, як старі плавають голяка.
Круто!
Думаю, я також міг би цим зайнятися.
Хоча, певно, зараз плавати - збіса холодно.
А якщо тобі стати плавцем? Здебільшого вони плавають у приміщеннях.
- Так... - Але ж я не надто прудкий як на плавця.
- А як щодо стрибків у воду? - Думаю, це мені вдасться.
Але ж тоді вам доведеться весь час плавати біля краю басейна.
Гімнастика?
Так.
Якось він не високо стрибає.
Він міг би стрибнути звідти.
Можливо, зверху здається, що відстань до землі більша, ніж є насправді.
Ой! Дощик починається! Тобі краще спуститися.
- Значить, твоє побачення виявилося не настільки чудовим? - Ти про що?
По тобі не скажеш, що ти чудово провела час.
Я не зрозуміла купання голяка, але це було чудово.
Це ж круто!
- Отже, ти сказала йому, що чудово провела час? - Ні.
Думаєш, він зрозумів, що купання здалося тобі трохи дивним?
Так, я запитала, чому це так його захоплює.
Можливо, він не здогадується, що ти чудово провела час.
- Вибач. - Не треба вибачатися.
Якщо ти спілкуєшся з кимось мало тобі знайомим...
...не слід до всього доскіпуватися.
Це може бути сприйняти трохи негативно.
Ти що, не можеш просто сказати йому, що ти чудово провела час?
Коли?
Коли захочеш. Зроби це, коли закінчиться дощ.
Він працює в букіністичній крамниці, і має бути там зараз.
- Він працює в букіністичній крамничці? - Так.
Варто зробити це, лише якщо ти сама цього хочеш. Не роби це заради мене.
- Привіт! - Привіт!
Сьогодні я чудово провела час, і не хотіла б, аби ти подумав, що я до тебе ставлюсь негативно.
Гаразд.
- Фріда змусила тебе сказати це? - Вона прямо не змушувала.
Зрозуміло.
Я чудово провела час і хотіла б повторити це... якщо хочеш.
- Це було б прекрасно. Із задоволенням. - Гаразд. Бувай!
- Ти прийшла лише заради цього? - Так.
Це добрий вчинок з твого боку.
Я не братиму цю книгу.
ВИДОБУВАННЯ ЗОЛОТА У ШВЕЦІЇ
Нерозлучниками зазвичай називають папужок виду genus agapornis.
Назва походить від грецьких слів "агапе", що означає "любов"...
...та "орніс", що означає "птах".
У природному середовищі ці птахи проводять усе життя з одним партнером...
...і кажуть, якщо один з них помирає...
...то й інший помре незадовго після того... з горя.
Привіт!
Він сказав, що я добра.
Ви знаєте: якщо піймати джмеля і покласти його в морозилку...
...він впаде у сплячку, і тоді його можна обв'язати мотузкою.
Коли його вийняти й розбудити, то його можна вигулювати наче на повідку.
- Ні... Це правда? - Так.
- А джміль не буде проти? - Ні.
Треба спробувати.
Я казала тобі, що він вважає мене доброю?
Цей гад вжалив мене!
- Джмелі не жалять, вони кусають. - Твою наліво!
- Вітаю! - Вітаю!
- Я невчасно? - Ні, анітрохи.
- Я хотів трохи пограти для вас. - Прекрасно!
- Може, ти залишишся, раз Хенрік прийшов. - Мені треба йти.
- Що це в тебе? - Не знаю.
- Але з цією штукою класно кидатися шишками. - Ясно.
- Ми запросимо Хенріка на завтра? - Звичайно!
Завтра Том приготує обід, ми подивимося, чи немає в нього прихованого таланту кухаря.
- Хочеш прийти? - Звичайно, хочу.
- Чудово! До побачення! - До завтра!
- Я хочу випити чаю. Складеш мені компанію? - Із задоволенням.
- Чаю хочеш? - Хочу.
- Привіт! - Привіт!
Ти така наполеглива, увесь час працюєш.
- У тебе буде час погортати цю книгу? - Ні.
Взагалі-то вона доволі цікава. Тут неподалік є струмок, в якому мили золото.
- І що, золото ще лишилося? - Не знаю, ми можемо з'ясувати.
- Хочеш підемо? - А ти знаєш, як це робити?
Більш-менш, усе написано в книзі. Також можна позичити екіпірування.
Фрідо...
З вами все гаразд?
Пробач мене, будь ласка. Не знаю, що на мене найшло...
Певно, цим я тебе налякала, і ти більше не захочеш приходити сюди.
Ні, усе нормально.
Ще раз прошу пробачення за свою поведінку. Дякую, що прийшов.
І вам дякую. До побачення!
- Він такий милий. - Звідки ти його знаєш?
Вони з Інгве мінялися один з одним нотами.
Але... коли ревматизм підкосив Інгве, і він не міг більше грати...
...Хенрік приходив сюди й грав для нас.
Зрозуміло.
- Ще зарано лягати спати? - Не знаю.
Ой!
- Дякую! - Прошу.
У тебе дуже добре вийшло.
Колись ти точно станеш чудовим гравцем в пелоту.
А що якби піднявся сильнющий вітер і всі ці одежини позривало б з мотузок...
...вони б літали й розрізали людей...
...а потім повісились би на місце, але зі слідами крові на них?
Тоді Фріду кинули б до в'язниці. В поліції вважали б, що це вона зробила.
Це було б страшно. Я рада, що вони такого не роблять.
- А що б ти хотіла, аби вони робили? - Висіли та сушилися.
А якби вони могли зробити все, що ти забажаєш?
Можливо, щоб вони самі знімалися й складалися в шафу.
Але ж вони могли б робити все, що ти захочеш..
Пограбувати банк й віддати тобі гроші - все, що тобі заманеться.
А ти, значить, хочеш, аби вони повбивали людей і через це бабуся потрапила б до в'язниці?
Ні, я просто подумав "а що, якби"
Я б хотів, аби вони пограбували банк і віддали б мені гроші.
У такому разі я б хотіла, аби вони літали по місту й чарували б людей.
Серйозно? Так навіть крутіше, ніж якби вони вбивали людей.
- Доброго дня! - Доброго!
- Ви ж мама Тома, правильно? - Правильно. Привіт!
- Як там Том? - У нього все добре.
Коли тобі видаляють гланди - це боляче?
Гланди? Ні, тобі роблять анестезію і ти нічого не відчуваєш.
- Ясно. До побачення! - До побачення!
- Тобі ще потрібна зелень?
- А спеції? - Так, можливо.
Ні, ці вже ти кидав.
Це квіти! Он там є ще.
Понюхай і побачиш, чи це тобі підходить.
Знаєш... іноді вино може чудово підійти в якості спецій. Пляшка там.
Покуштуй і скажеш, коли буде готове.
- Готово. - Чудово!
- Ви впевнені, що моя допомога не потрібна? - Так, усе добре.
А що в тій великій сумці, з якою ти прийшов? Прошу.
- Ми з Лу йдемо мити золото. - Звучить захоплююче!
- Можливо, і ви хочете піти? - Ні, це дуже нудно.
Ми таке робили колись під час екскурсії з класом.
Але все одно дякую. Прошу.
У вас у крамничці є книги про пелоту?
- А що це? - Не знаю. Воно якось пов'язане з тією штукою, з якою класно кидатися шишками.
Сумніваюся, що є ціла книга про це, але я перевірю.
- Можна нам уже їсти? - Так.
- Дуже смачно! Браво, Томе. - Дякую!
Точно... Унікальний смак.
Жахливий смак! Навіть на їжу не схоже.
Ну а насправді: хто вам Том?
Не знаю, але в нього нічого добре не виходить.
Бідося, він же просто дитина. А в дітей нічого добре не виходить.
Гарний шолом.
- А твій шолом де? - У мене немає шолома.
- А має бути. - Не хвилюйся, все буде добре.
Чорт! Весь час він мені заважає, а ще він потворний.
Твоя правда.
У тебе точно є схильність до дизайну інтер'єрів.
Бляха! Може, сходимо до магазину та подивимося, що в них є?
КОРІВ НЕ ЧІПАТИ! НАВІТЬ І НЕ НАМАГАЙТЕСЯ!
Здається, я грався тут з моїми братами й сестрами, коли був ще малий. Але далі за течією.
Брати й сестри роблять тебе більш комунікабельним.
- Ти так вважаєш? Чому? - Взагалі-то, так бабуся казала.
Здається, це непогане пояснення тому, що в мене з цим проблеми.
Коли ми були малі, тоді було круто.
Зараз також круто, але трохи важче.
- В якому сенсі? - У моїх братів і сестер є дух суперництва.
А для мене це геть не важливо. Мені ніяково, коли я зустрічаюся з ними.
Певно, не треба було про це розповідати.
Чому? Я постійно почуваюся як не в своїй тарілці, якраз я розумію, про що ти говориш.
Тобі 27, у тебе докторський ступінь Навряд чи ти розумієш, про що я говорю.
І що з того? Я й досі почуваюся серед людей, як не у своїй тарілці.
Можливо, ти маєш рацію.
Справа не в тому, що в мене геть нема амбіцій чи що я ніде не бував.
Просто мені подобається жити тут.
І це чудово!
- Ти серйозно? - Так. Чи ти щось інше мав на увазі?
Ти ж не думатимеш гірше про мене через те, що я живу тут і не зробив кар'єри?
Ні.
Дякую. Ці твої слова багато для мене значать.
- Що це? - Не знаю.
Здається, це золото.
Боже мій, ми знайшли золото!
Цікаво, скільки його тут! Чому ніхто тут більше не миє золото?
Ми повинні збудувати дім саме тут, і щоб ганок виходив аж до води.
Коли нам треба будуть гроші, ми спускатимемося в струмок і митимемо золото...
Але мені нормально і в будинку бабусі.
Зрозуміло.
- Привіт! - Привіт! Хоч трохи золота знайшли?
- Взагалі-то знайшли. - Неймовірно! Отже, ви чудово провели час?
Саме миття золота - чортзна-що, але в іншому все було чудово.
- А ви де були? - Ми купили дещо.
Я дозволила Інгве переробити вітальню.
Мене звати Том.
Це буде справді феєрично!
- Він же подобається тобі? - Так.
- І він симпатичний? - Так.
Думаю, тобі слід йому про це сказати.
Не можна переборщити з компліментами людині, яка тобі небайдужа.
Він сказав дещо, і в мене це не виходить з голови.
Він сказав, що Том іще дитина, а в дітей нічого добре не виходить.
І що це має означати?
Що, можливо, йому не слід прогулювати школу, аби дізнатися, що в нього добре виходить.
Ну, так він же не до кінця життя школу прогулюватиме.
Можете подати мені...? Оте.
- Лу, іди на кухню й склади компанію Хенріку. - Хвилиночку.
- Що таке з Лу? - Ти про що?
Ви знаєте... Іноді вона така класна.
Але іноді вона трохи...
Не в від світу цього? Вона трохи не від світу цього, але ж хіба це кінець світу?
- Дивно, що вона подобається мені? - Ні, зовсім ні.
Ти молодець... що побачив більше, аніж її незграбність.
Не думаю, що багато хто давав їй подібний шанс.
- Привіт! - Привіт!
Піду до Тома, допоможу йому з фінальними штрихами.
Навіть не думайте заглядати у вітальню!
Я вам не довіряю. Ідіть нагору, щоб я точно була впевнена, що ви не підглядатимете.
Том збирався стрибати звідси...
...але пішов дощ, і він повернуся в дім.
Дякувати Богу, що пішов дощ.
Не думаю, що дощ став тому причиною, але бабуся вважала, що так буде краще.
Думаєш, Фріда справді хотіла, аби він стрибнув?
Так... але це була моя ідея. Ми положили внизу два матраци, тому не було жодного ризику.
Вибач, що я сказала, що миття золота - це чортзна-що. Насправді мені сподобалося.
Не треба вибачатися.
Я хочу, аби й інші були чесними зі мною.
Просто потрібен час, аби звикнути.
Я оглянув той шматок золота, що ми знайшли. Судячи з усього, він не вартує багато.
Можливо, я більше зароблю, працюючи у своїй крамниці.
Я могла б сама тобі це сказати.
То Фріда? Трохи схожа на тебе.
Не знаю. Але там внизу є моє фото.
- Ота маленька дівчинка? - Так.
Можна потім запитати бабусю.
Ти симпатичний.
Можете вже заходити!
Це нікуди не годиться.
Чому ти раніше не сказала? Ти увесь день сиділа вдома.
У мене голова була зайнята іншим.
Як би там не було, це має неабияку комічну цінність.
- У мене нічого добре не виходить. - Вийде. І ми скоро з'ясуємо, що саме.
Я тут знайшов деяку інформацію про пелоту. Хочеш підемо спробуємо?
Гаразд. Тільки спочатку доп'ю каву.
У вас є скотч?
Як тобі Лу? Вона гарненька, правда?
- Вона нормальна. - Нормальна?
- Ну, а по шкалі від 1 до 10? - Можливо, 8.
А Фріда?
Десь так 2.
Тобі потрібно запустити м'ячиком об стіну так, щоб він відскочив.
У мене також має бути така штука, я нею ловлю м'яч і запускаю знов.
- Тільки стіна повинна бути набагато більшою. - У нас у школі величезна стіна.
- Круто. Дай, я подивлюся. - Прошу.
Зробити таку штуку - це ж не повинно бути важко.
Лу, підійди сюди й помахай на прощання Хенріку.
- Ти знаєш, що він закоханий у тебе? - Ти про що?
- Я думаю, що Хенрік закоханий у тебе. - Чого б це він був у мене закоханий?
- Бо закоханий. - Ні, я так не думаю.
Можливо, він закоханий у когось іншого.
Як ти думаєш, скільки дівчат твого віку мешкає в нас тут?
Не треба так хвилюватися. Це прекрасно!
У цьому і є суть життя: знайти того, кого зможеш покохати.
Прийшов час, аби ти це зрозуміла.
Привіт!
Привіт! Як пограли?
Та так, нормально. Але нам треба дістати ще дещо, перш ніж можна буде по-справжньому пограти.
Ми поїдемо за цукерками?
Будь ласка, відвези його в магазин.
Після наклеювання шпалер у мене спина розболілася.
Не можу, мені треба працювати.
Прошу тебе, мені справді треба трохи полежати.
Ти раніше водила машину?
- Як він може бути закоханий в мене? - Хто? Хенрік?
- Ну... Він каже, що ти гарненька. - І що?
Хлопці закохуються в дівчат, яких вважають гарненькими.
Він не може закохатися в мене, він мене ледве знає.
Я навіть сама себе не знаю. Я просто говорю те, що бабуся сказала мені говорити.
Червоне світло тримається дуже довго, як на таке крихітне перехрестя.
Привіт, Томе!
Що за...?
Вітаю! Це Ева Кнутссон, мама Тома Кнутссона.
Я щойно бачила Тома у незнайомому автомобілі. Ви щось про це знаєте?
Подзвонили, що він хворий? Ні, він не хворий.
Що?
- Доброго дня! - Доброго дня!
Можна ваші водійські права?
- Як тебе звуть, хлопче? - Том Кнутссон.
- Як ви познайомилися? - Я думаю, що він мій новий дідусь.
- Так де ж ваші права? - У мене немає прав.
Вийдіть з машини, будь ласка.
Він навіть не забрав свої цукерки? Чи це твої?
Ні.
Йому доведеться чекати до завтра.
Не думаю, що ви знову побачитеся.
- Це ти? - Так.
Інгве намалював її, коли ми тільки взяли шлюб.
Він казав, що це перша його картина, робота над якою принесла йому щастя.
Після того...
...він казав... що я його муза.
І що він...
...не може малювати, коли мене немає поруч.
І що мені тепер робити?
Ми - єдине, що було в кожного з нас... я в Інгве, а він у мене.
Алло?
Боюся, вона зараз не може підійти до телефону.
Ні.
Мене звати Лу, я її онука.
Так, це була я.
Я просто їхала за її дорученням, тому що в неї боліла спина.
Я попрошу її передзвонити вам, і вона все пояснить сама.
Я досі не розумію, чому ти їздив туди.
- Не знаю. - Що ви там робили?
- Всяке різне. - А що саме?
Нічого особливого.
Ти зводиш мене з розуму. Ти можеш розповісти мені бодай щось?
Ми з'ясовували, що в мене добре виходить.
- Що ти маєш на увазі? - Ну, я напартачив у всьому.
Я хотів знайти щось, що в мене добре виходитиме.
Про що ти говориш? Це зовсім не так.
Це так.
- Чому ти не поговорив про це зі мною? - Не знаю.
Бабусю...
Я поставила каву.
Може, ти хочеш поснідати?
Я принесу тобі сніданок.
Я поставила сніданок он там.
Я можу для тебе ще щось зробити?
Можливо... викликати лікаря?
У фізичному плані у неї все в нормі.
Гаразд. Я щось можу зробити?
Так. Ви можете спробувати підняти їй настрій.
Але зрештою, все залежить від неї самої.
Добре.
- Щоб працювати тут, науковий ступінь потрібен? - Сподіваюся, що ні.
Можеш сісти на гостьовій частині. Звідти кращий вид.
- У тебе часто бувають гості? - Ні, ти перша.
Я краще сяду ось тут.
- Бабуся не дуже добре себе почуває. - Прикро чути. Вона захворіла?
Вона просто лежить у ліжку і не хоче нічого робити.
Для неї зараз дуже важкі часи.
Я здивований, що вона була в такому доброму гуморі.
Лікар сказав мені, аби я спробувала підняти їй настрій, але я не знаю, як.
Можливо, допоможе весела книжка? Щось із Сласа чи "Пірат".
У мене є тут дещо для тебе.
- Для мене? - Так.
Відкриєш пізніше, без мене.
Ти добрий.
Ти закохався в мене?
Будь ласка, не треба цього. Я справді зараз не можу взяти на себе таку відповідальність.
У тому магазині розпродажі, скільки я себе пам'ятаю.
Думаю, повинен бути закон, який регулює, скільки днів на рік це може тривати.
Піду підберу книгу для Фріди.
ЦЕ (ЧАСТКОВО) ЗРОБЛЕНО З ТОГО, ЩО МИ ЗНАЙШЛИ РАЗОМ
Хенрік передав тобі книгу.
Я не знаю, що це, але він вважає, що вона тобі може сподобатися.
- Принаймні поїж хоч трохи. - Я так рада, що ти зустріла його.
Він такий чудовий хлопець.
Він схожий на Інгве. Багато в чому.
Я б хотіла, аби ти запізналася з Інгве тепер, коли ти сама доросла.
Мій чудовий Інгве...
Я більше не хвилююся за тебе. Я знаю, що в тебе все буде добре.
Може, нам з'їздити в перукарню. Ти ж казала, що їздиш туди раз на тиждень.
Я б хотіла побачити Тома.
Ти ж знаєш, що тобі не можна цього робити. Дзвонила його мама, вона була дуже розлючена.
Ми так і не попрощалися. Можеш допомогти мені в цьому?
- Доброго дня! - Доброго дня!
Я онука Фріди Люнд, ми розмовляли по телефону нещодавно.
Гаразд. Я все ще чекаю, що вона мені передзвонить.
Я знаю.
Брехати, що чужа дитина хворіє, аби проводити час з нею...
- ...це ж абсолютно ненормально. - Так.
- Чого ви хочете? - Вона хоче побачити Тома.
Хочу спитати, чи не будете ви проти.
- Ви ж несерйозно. - Вони з Томом дуже зблизились.
- Вона хоче попрощатися. - Ніколи в житті.
Це все? Тоді до побачення!
Що ти в біса робиш?
Забирайся звідси, а не то я викличу поліцію.
Це займе п'ять... десять хвилин. Це дуже важливо.
Ні! Вшивайся звідси!
Привіт!
- Куди ти йдеш? - Додому.
Ти повинен піти зі мною. Бабуся хоче бачити тебе.
Мені не можна.
- Я знаю, але ти все одно повинен. - Моя мама дуже засмутиться.
Моя мама дуже засмутилася, що я їду сюди, але я все одно приїхала.
- Гаразд. - Добре.
Як справи у школі?
Так собі... Там навіть не дають кави після обіду.
- Не дають? - Ні.
І в цьому немає нічого хорошого.
Усі вони просто ідіоти.
Ти скоро знайдеш своє місце.
І ти зустрінеш нових людей, котрим ти сподобаєшся.
І ти знайдеш те, що в тебе добре виходитиме.
- Ти розумієш мене? - Так.
Але ж ти не маєш права засмучуватись через те, що в тебе не виходить усе підряд.
Ні в кого не виходить.
Тобі просто потрібно...
...знайти те єдине, що в тебе виходитиме добре.
Лише пообіцяй мені, що не здаватимешся.
Що ти сказав?
Обіцяю.
Підійди до мене.
Привіт!
- Ти вже йдеш? - Так.
- Кави не хочеш? - Ні, мені вже треба йти.
- До побачення! - Добре, до побачення!
Віддаси піаніно та всі ноти Інгве Хенріку?
Гаразд.
Передай матері, що я прошу вибачення, що ми так і не замирилися з нею.
Просто мені не вистачило мужності.
Дивно, наскільки легше вирішувати проблеми інших, ніж свої власні.
Передай, що я люблю її... що б між нами не сталося.
І тебе я також люблю, Лу.
Яка ж я щаслива, що ми провели весь цей час разом.
Я сяду он там.
- Вітаю! - Вітаю!
- Бажаєте щось випити? - Маленький кухоль пива, будь ласка.
- Ти гарно грав. - Дякую.
- Вибач, що я турбую тебе на роботі. - Та ні, усе гаразд.
Бабуся хотіла, щоб ти забрав собі їхнє піаніно та ноти Інгве.
- Ні, я не можу вчинити так, це все її. - Можеш.
Лу... я кохаю тебе.
І я не знаю, чи зможу я бути разом з тобою просто зараз.
Раптом ти... Якщо ти не відчуваєш те саме.
Вибач, якщо я був занадто чуттєвим.
Краще я прийду і побачусь з вами на днях.
Вона просила передати, що шкодує, що не замирилася з тобою...
...і що вона любить тебе, що б між вами не сталось.
Мені вона подобалася.
Просто я хотіла розповісти їй чи подякувати їй чи ще щось.
А я ніколи нічого не говорила.
Коли ти повертаєшся додому?
Не знаю, мені ще треба зайнятися організацією похорон.
Було б добре, якби ти приїхала.
Не думаю, що в мене вийде. Цілую тебе, доню, до зустрічі!
Якість... Я хочу сказати, що якість...
...це прекрасно. Я готую чудові страви й обідаю в шикарних ресторанах...
- Можливо, це й добре, що є альтернативи... - Звичайно, якщо ви не економите гроші.
Наприклад, я - медсестра, я не заробляю настільки багато...
Але програма вже підійшла до свого завершення, вибачте...
- У мене є ще час передати привіт? - Ні, думаю, що ні.
- Хочеш помінятися зі мною місцями? - Ні.
Проте все одно дякую.
Рівно місяць тому...
...більшість із нас зібралася тут, щоб провести в останню путь Інгве.
Нині ми тут заради Фріди.
Попри величезний смуток...
...принаймні для мене в цьому є щось потужне й навіть романтичне.
Мої співчуття.
Я зовсім нещодавно дізнався і не знав, чи ти поїхала.
Я подумав, що ти можеш бути тут, і в мене буде нагода висловити свої співчуття.
Це моя мама. Це Хенрік.
Мої співчуття.
- Привіт! - Як ти?
Так собі.
Том Кнутссон.
Я доробив інші ракетки, так що ми можемо тепер по-нормальному зіграти.
Круто.
Ти все ж таки повертаєшся?
Зрозуміло...
- Коли ти їдеш? - Насправді я ще не знаю...
Сьогодні в нас уже не вийде поїхати, тому збираємося завтра зранку.
Дай мені знати, якщо ти колись будеш в наших краях...
...або надішли мені листа.
Був радий познайомитись.
Мені тут надто неспокійно. Перевізники меблів заберуть решту.
Але ж ми спочатку поснідаємо?
Перекусимо щось у потязі.
- Але я хочу поснідати тут. - Ми проґавимо автобус.
- А наступним не можна поїхати? - Тоді ми проґавимо потяг.
Ти так хотіла снідати, а зараз зовсім нічого не їси.
Не забудь нагадати перевізникам, щоб вони не забирали піаніно та ноти.
- Знаю. Ти вже готова? - Можна ми спочатку підемо прогуляємося?
Ми точно не встигнемо не потяг.
- Ми могли б поїхати наступним потягом. - Що ти таке говориш? Ти хочеш роздратувати мене?
Можна ми не будемо продавати будинок?
- Ти звар'ювала? - Я так хвилююсь через повернення додому.
Можна, ми залишимося тут або можна я залишуся тут?
- І що ти будеш робити? - Жити. Я можу жити тут... я можу працювати звідси.
Мені тут подобається набагато більше.
- Привіт... - Привіт!
Здається, я трохи задихалася.
Я прибігла сюди, хоча, можливо, слід було їхати на велосипеді.
- Води дати? - Так... Взагалі-то ні, зачекай.
Я тут подумала: ти ж забираєш піаніно дідуся й бабусі?
Я хотіла спитати: чи ти хочеш перевезти його до себе...
...чи ти хочеш переїхати й жити зі мною?
- Що? - Здається, я також закохана в тебе.
Я хочу спитати, чи ти переїдеш до мене.
Піаніно ж доволі важке, тому так буде набагато легше.
- Ти не думаєш, що це трохи зарано? - Ти про що?
Жити разом... Ми ще навіть не цілувалися.
А як це одне з одним пов'язане?
Перепрошую... У вас є книги про Австрію?
- Так, у відділі "Географія". - Я шукала, але нічого не знайшла.
Хлопці, матч-пойнт!
Ні!
- Ідеш до мене на піцу? - Так... Іду.
Мені дуже подобається товста скоринка.
Але навіщо перець? Для чого він потрібен?
Він гіркий. Віддасте його комусь іншому!
♪ Речі зберу ♪
♪ І геть піду ♪
♪ Геть від болю та геть від сліз, Щасливим я стану і без "коліс" ♪
♪ Життя минуле пріч лишу й змінюсь. ♪
♪ Сам у автобус сів ♪
♪ Поруч з незнайомцем одним ♪
♪ Дивлюсь на пейзаж за вікном моїм Дивлюсь на світ, що завжди новий ♪
♪ Повно вибоїн на шосе, життям що звем. ♪
♪ Готель в Іспанії ♪
♪ Дівчина без імені ♪
♪ З нею всю ніч гулятимем Про грішне й святе розмовлятимем ♪
♪ Настане ранок, а ми ще не спим. ♪
♪ Самотні мандри ці ♪
♪ Жертовність - злото душі ♪
♪ Я йду і хай мене навчать Що шалу вогонь буде вік палать ♪
♪ Всередині в нас, всередині самого життя. ♪
Українські субтитри – КрІаТивне Універсальне МедіаУгРуповування